PORKKANOIDEN YÖ
"O-la-la! Mikä hiljaisuus! Miks eivät he tehneet sitä aiemmin?"
mietti Diego, yksinäinen pyöräilijä, pyöreiden asioiden ihailija ja särmien vihaaja.
Mies, jolle kaikki oli kirjoitettu suoraan naamaan.
"Roskaa..." Diego ajatteli, kun näki Julian polven.
Se oli jo toinen ajatus Diegon päässä tuolla aamulla.
Usein käy näin, että elämä on pelkkä järkytysten sarja,
suhteiden katkojen ja pettymysten ketju.
Meistä riippumattomasti tapahtuu peruuttamattomia muutoksia.
Diego, mies, jolle yhdenkin suoran kulman näkeminen aiheutti
viikkoja kestäneen pahoinvoinnin, oli kokenut kaikenlaista.
Kuitenkin se osui häneen kuin isku nilkkaniveleen.
Petos. Petos ja periaatteiden hylkääminen.
Yhtä voimakas kuin Diegon hellyys oli hänen surukin.
Kuinka kauan kestää pyöräilijän masennus?
Neljäkö sekuntia? Ikuisuudenko?
Ja sitten Diegolle muistukin: "O-la-la! Yes! PGI!"
PGI
Kraftwerk oder Krematorium?
Minkä tahansa Carl Chr. Wintersbergin suunnitteleman rakennuksen näkeminen
muistutti Diegolle Franzin. Liian paljon särmiä, hän kuuli hänen sanovansa,
liian paljon särmiä. Diego taisteli kasvavaa pahoinvointia vastaan.
Paluu oli mahdotonta, koska Diego liikkui vain yksisuuntaisesti -
oikealta vasemmalle.
PGI:n ovella oli erittäin ruuhkaista.
Jotka eivät olleet vielä sisällä, olivat sisään pyrkijöitä.
Olla sisään pyrkijä olikin heidän tavoitteensa,
koska sisällä - he tiesivät sen - heillä ei ollut mitään tehdä.
Sisään pyrkijöiden perustelluihin vaatimuksiin annettiin epämääräisiä vastauksia.
Victor pääsi heti selville, missä on Diegon paikka,
mutta hän valehteli - hän valehteli yleensä aina.
Ja sitten Diego näki Steffiä. Ei ole yhtään kulmaa, pelkästään pyöreyttä.
Steffi oli kovaksi keitetty muna.
Adrenaliinimyrsky Diegon veressä alkoi vaipua.
Jotain pysyvästi pyöreää oli tullut hänen elämäänsä.
SEEPRA MICHAEL
Michael oli seepra vailla raitoja, joka sisunsa ja valkoisen värinsä voimalla
oli saavuttanut lähes mahdotonta. Vähiten maailmassa Michael muistutti seepraa.
Hän uskoi, että se oli vasta alku. Pitkä ja tuskallinen tie oli karassut Michaelin sielun,
mutta Michaelin ruumiinsa oli hauras. Hyvinkin hauras.
Kuten jokaisella PGI:ssä, oli Michaelillakin oma hyvin henkilökohtainen haaveensa.
Michael haaveili avioliitosta maailman paksuimman naisen kanssa
heti kun se nainen on löydetty ja hän itse siihen valmiina.
Joka järjestelmän pitäisi seurata undergroundiaan havaitakseen hetken,
kun underground lakkaa puhumasta kuiskaten. Sitä hetkeä voitaisiin kutsua lopun aluksi.
MIHAILIN ARVOITUS
1. kerroksen ainoassa huoneessa asui Mihail.
Mihail, joka halusi asettaa kaikki maailman ihmiset yhteen riviin ja tehdä heidät onnellisiksi.
Sitä tekemästä esti hänet outo voima, joka lähti huoneen katosta.
Ilmiötä tunnettiin koko PGI:ssä Mihailin arvoituksena. Kurista pitävä Mihail epäili,
että voiman ilmestymisen ja katoamisen näennäisen satunnaisuuden takana
piileskelee tietty säännöllisyys. Hän alkoi itse tutkia ilmiötä, tukena horjumaton usko
kronometrian ja paisuvan kaikkeuden ei-lineaarisiin yhteyksiin.
Aavistiko Mihail, kuinka kauaskantoisia voivat olla yrityksensä seuraukset?
Ja mistä oli peräisin ketsuppi - aine, jota ajatellakin oli PGI:ssä tabu.
VIHREÄ HELMUTH
Helmuth vihasi autoja.
Kirkkaimmassa unelmassaan hän näki koko maailman ihmisiä kävelemässä kahdella jalallaan.
Siksi Helmuth yritti itsekin oppia kävelemään.
Todellisuudessa Victor ei ollut laiton maahanmuuttaja. Victor oli PGI:n toimitusjohtaja.
Syynä, miksi hän oleskeli vastaanottotilassa,
oli PGI:n säännöstön vähemmistöjä koskeva kohta.
Victor otti kaikki työt itselleen, kunhan hän ei huolinut mistään,
koska kaikki oli tilapäistä.
Tarvittiin vain pikku alkusysäys, virike, mennäkseen pois. Yläkerroksiin.
Helmuthilla oli kauaskantaisempi unelmakin - lentäminen.
Helmuth tiesi, että kaikki saavutetaan askel askeleelta.
Se ei kuitenkaan estänyt häntä olevansa solidaarinen kaikkea lentävää kohtaan.
Silloin tällöin Diegolle tuli selittämätön raivonpuuska.
Suuri Sellisti täytti huoneen nro 635 hieman läpinä- kyvänä hyytelömäisenä metrin paksuisena kerroksena.
Hänen sykkivä limainen pinta oli jaettu tiiviin nappirivein 64 itsenäiseen lohkoon.
Ulkomaailmaan liittivät Suuren Sellistin valokaapelit ja koko hänen ulkomaailmansa -
vaikka se kuulustaakin uskomattomalta - oli PGI:n kellarissa sijaitseva
pieni ilmatäytteinen allas, joka oli täynnä maitokahvia, jossa ui pikku vaahtokuminen ankka.
Suuren Sellistin kolme pahintaa vihollista olivat napeiksi naamioituneet K, G ja B.
He eivät antaneet Suuren Sellistin keskittyä hänen perustoimintaansa -
saamaan ulkomaailmasta tulevien kiihokkeiden vaikutuksesta mahtavia innoituspuuskia.
Hänen haaveena oli saada 100 asteen innoituspuuska.
Mutta K, G, ja B käyttivät hyväkseen Suuren Sellistin joka heikkoushetken
suggeroimalla hänelle kauheita, pahaenteisiä unia.
SUUREN SELLISTIN 1. UNI
Suuri Sellisti näkee unissaan, että Hot Dog on sairastunut. On noussut kuume.
Paikalle saapuu tohtori Martens, vanha saapas.
"Älä ajattele aina Hampurilaista, hampurilaisia ei ole olemassa",
tohtori Martens kertoo.
Hot Dog pelkää Hampurilaista kovin. Hän ei voi olla ajattelematta häntä.
"Jäniksiäkään ei ole olemassa", miettii poistuva tohtori Martens.
Hitaasti, mutta lujasti sai Michaelin epätoivoisen postmodernissa päässä
hahmonsa eräs lause. Voit rakastaa maailman paksuinta naista,
mutta et kuitenkaan voi murtua. Montako kertaa Michael totesi,
että kaikki nerokas tässä maailmassa on erittäin yksinkertaista.
Sivustakatsojan oli vaikea sanoa, tiesikö Mihail oikeastaan, mitä hän teki.
Raja, joka erotti kouraantuntuvaa, kronometroitavaa maailmaa
irrationaalisesta, oli epämääräistä kuin undergroundin alkuperäkin.
Tuskin Mihail ajatteli, että esittämällä kysymyksen voi saada myös vastauksen.
Vastauksen, joka saa sinut seisomaan sanattomana ikkunassa,
tuijottamaan sokein silmin iltataivaalla turhaan surisevia helikoptereita
ja pahaenteisiä laskuvarjohyppääjiä.
SIAMILAISET KAKSOSET
Toinen siamilaisista kaksosista, Boris, oli pahaluontoinen sadisti.
Seinää vastenko, joo?
Karhuhäkkiinkö, ah?
Bill pelkäsi molempia. Bill pelkäsi yleensä kaikkea.
Mutta Bill osasi myös riemuita kaikesta vilpittömästi.
Hänen hymynsä tunnettiin PGI:ssä ns. Billin hymyn nimellä.
Joskus Boris häpesi, että hän oli sellainen sika.
Sadismista masokismiin on yksi askel, hän totesi silloin.
"Saksan kieltä", Diego luuli.
Juuri saksaa, kuten kaikkia muitakin kieliä, Diego ei ymmärtänyt sanaakaan.
Mihail tiesi nyt. Voiman nimi oli Helmuth. Helmuth.
Mutta voimaa ei enää ollut. Hän seisoi sanattomana ikkunassa,
tuijottaessa sokein silmin iltataivaalla turhaan surisevia helikoptereita...
Ja sitten Mihail näki Helmuthia, hänen hoikkaa lihaksikasta vartaloa,
mustia tyköistuvia nahkahousuja. Kyllä se oli Helmuth.
PETTURI MIHAIL
On olemassa ruuvi, joka pitää muut koossa. Sellainen oli Alfredilla.
Ja jotain sen kaltaista oli Mihailin huoneen kulmassa.
Se oli ns. sisäänkäynti. Lähettämällä tietojaan käsittelyyn
oli Mihail vahingossa - vahingossako? - ilmoittanut salaisen koodin. Oliko se lopun alku?
Alfred huomasi, että Ensimmäistä Ladyä ei tuo mikään takaisin.
Hissin nappina toimiva miss Nänni oli PGI:ssä vapaaehtoisena.
Miss Nänni vastusti seksuaalista ahdistelua ja siksi hän halusi itse kokea,
mitä se oikein tarkoittaa. Näin hän sallikin painaa itseään
tietäen, että eräänä kauniina päivänä...
Miss Nänni ei tiennyt täsmälleen, mitä hän tuona päivänä tekee,
mutta tunsi tuon päivän lähestyvän.
Helmuth pysytteli vankasti.
Hänen askelensa tuntuivat ruostumattomalta teräkseltä. Putoaminen oli jäänyt lähimenneisyyteen.
SUUREN SELLISTIN 2. UNI
Suuri Sellisti näkee unissaan Mihailin arvoituksen ratkaisun.
Helmuthin huone on suoraan Mihailin huoneen yläpuolella.
Helmuthin takamus on plus- ja Mihailin pää miinusmerkkinen.
Lattialle putoava Helmuth aiheuttaakin Mihailin kattoon vetäytymisen.
Mihail ei saanutkin tietää, että juuri Helmuthin putoaminen lähimenneisyydessä
oli tuhonnut hänen elämänsä.
Mihailin nykyisyyteen oli jäänyt vain tieto, että takaisin hän ei halua eikä eteenpäin pääse.
Ja hänen melankoliset pianosävellykset. Oli ehkä vielä yksi mahdollisuus -
mutta Mihailin miinusmerkkinen pää kieltäytyi ajattelemasta siitä.
JÄNIKSET
Vain täysin penseä henkilö saattoi epäillä jänisten olemassaoloa.
He olivat olemassa, epäilemättä. Siitä alkaen, kun jäniksen keksivät
elektronisen huipputekniikan ja voodoon yhdistelmän,
heidän asemansa maailmanlaajuisten prosessien käynnistäjinä ja valvojina oli ylivoimainen.
Heidän yhä laajemman jäniskiinnostuksen kohteena oli lähes kaikki.
Alun perin hieman ketsuppialaa harjoittaneet jänikset
olivat kohonneet maailman johtavaksi supervoimaksi, mutta heidän sydämensä kuului edelleen ketsupille.
Parhaillaan jänikset olivatkin käynnistämässä mahtavaa hanketta:
koska ketsuppi sisälsi 83% vettä, oli järkevää alkaa valmistaa sitä veden alla.
Oli löydettävä vain sopiva paikka.
Työpaikalta poistuminen, jos ei ollut pätevää sijaista, oli PGI:ssä ehdottomasti kielletty.
Niin astuikin esiin Jean-Paul.
Jos sitäkään ei voida kutsua lopun aluksi, niin mitä voidaan?
Jos kengät ovat täynnä vettä,
on turhaa kysyä: ylös vai alas?
Victorin kengissä oli riittävästi vettä mennäkseen hyvinkin korkealle.
SUUREN SELLISTIN 3. UNI
Suuri Sellisti näkee unissaan, että Hampurilainen, jänisten PR-mies,
paljastaa salaiselle rakkaalleen Hot Dogille
jänisten suunnitelman käyttää PGI:tä vedenalaiseen ketsupinvalmistukseen.
Suunnitelma sisältää padon rakentamisen, veden patoamisen ja koko PGI:n upotuksen.
Hot Dog ymmärtää olleensa turhaan epäillyt Hampurilaista.
Kauhu ja viha häviävät.
"Rakastan sinua, Hampurilainen", miettii Hot Dog.
Victor katsoi taaksepäin, mutta hänen katseessaan ei ollut nostalgiaa.
Hän oli varma, että ylhäällä hänet odottaa loistava ura.
Viesti jänisten suunnitelmasta toimi PGI:ssä kuin seisovaan veteen heitetty pullo
Chateau de Terrefort-Quancardia vuodelta 1948.
Jotain alkoi muka liikkua, jotain alkoi muka valmistua.
"Nyt!" Michael uskoi...
Ja yhtäkkiä hän tajusi, että PGI:n suurin etu -
olla kytketty turvallisesti henkilökohtaiseen pistorasiaansa -
oli samalla sen suurin haittakin.
Kyllä, lähes kaikki PGI:n asukkaat oli kytketty suoraan sähköverkkoon
ja heidän liikkumisvapautensa oli olematonta,
he kaikki olivat nousevaan veteen nähden ihan avuttomia.
Niin jäikin ainoaksi toivoksi Porkkanoiden Yö.
Oli yleisesti tunnettu tosiasia, että kerran vuodessa on yö,
jona kaikki vihatut jänikset muuttuvat porkkanoiksi. Yhtenä yönä maailma on vapaa.
Sillä ns. Porkkanoiden Yöllä ei ollut vakiintunutta päivämäärää.
Se saapui aina odottamatta. Niin miksei se yö olisi voinut saapua juuri nyt,
kun sitä todella tarvittiin?
Sisään pyrkijät olivat tulleet ulos pyrkijöiksi.
Koko tilannetta PGI:ssä luonnehti hiljainen odotus ja passiivinen paniikki.
Oli vain muutamia poikkeuksia.
Jänikset käsittivät itseään maailmanlaajuisena voimana
ja uskoivat olevansa kaikkialla ikäänkuin Pyhä Henki.
Todellisuudessa jänikset oleskelivat PGI:n yläkerrassa. Sitä tiesivät kaikki paitsi he itse.
Sen verran kerroimme Victorista.
"Todellako Porkkanoiden Yö?" mietti Helmuth.
"Turhaan opettelin kävelemään."
"Steffi on toki kiva", mietti Diego, "mutta hän puhuu liikaa... Ja saksaksi."
Ja äkkiä Diego näki, vaikka yhä särmikkäiden joukossa...
Hänen oma polkupyöränsä! Suunnaton hellyys täytti Diegon sielun.
"Turpa kii, Steffi", mietti Diego.
Vuoria peitti vielä vieno aamusumu.
"O-la-la", mietti Diego. Hänellä oli kevyt oksetuksen tunne.
Tapahtumat PGI:ssä, jonne hän ei päässytkään, olivat hänen mielestä ihan samantekeviä.